LASISYDÄN
Katson kaukaisuuteen, maailman ääriin asti.
Ja ennen kuin päivä on päättynyt, tulee loppu.
Ensin aika luhistuu ja sitten maa.
Pilvet syöksyvät ohi, maa kiehuu. Se on merkki.
Se on lopun alku.
Maailman reuna luhistuu. Kaikki luhistuu.
Se syöksyy alasja putoaa ja syöksyy ja syöksyy.
Katson alas vyörymään. Se imeeja vetää minua.
Se imee minua alas. Alan syöksyä alas.
Syöksyn alas. Minua alkaa huimata.
Nyt minä katson alas syöksyvän veden pisteeseen.
Etsin pistettä, johon voin kiinnittää silmäni.
Muutun kevyeksi. Yhä kevyemmäksi.
Kaikki muuttuu kevyeksi. Minä lennän ylös.
Alas syöksyvästä ja lentävästä nousee uusi maa.
Uponneen Atlantiksen tavoin maa nousee ylös vedestä.
Näen uuden maan.
Tulkaa tänne. Ei ole mitään hätää.
Tulkaa tänne, minä sanoin.
Jättiläisellä on myllynrattaiden kokoiset silmät.
Sormet...
ovat puunoksista.
Ja kallionlohkare nenänä.
Kylä on pelon vallassa. Rup sanoi nähneensä jättiläisen.
Jättiläisten aika on tullut takaisin. - Jättiläinen katkaisee puun.
Hän tappaa karjamme ja repii ulos suolemme kun hän näkee meidät.
Hän syö aivomme.
Sanokaa Rupille, ettei mitään jättiläistä ole olemassa.
Ensi kerralla hänen tulee tarkkailla auringon asentoa.
Aurinko oli alhaalla ja jättiläinen oli vain kääpiön varjo.
Ellei mikään muutu, luulette että se on onnea.
Mutta minä näen tulipalon.
Ja näen lasihytin.
Ja sanon vielä jotain. Katsokaa kummallekin sillalle.
Pian toista pitkin menee valehtelija ja toista pitkin varas.
Huomenna olet kuollut, Ascherl.
Ja minä nukun humalani pois ruumiisi päällä.
Isäntä, tuo Wudylle vielä yksi olut.
Nukun kuolleen ruumiisi päällä.
Hias on sanonut, että minä nukun ruumiisi päällä.
Hias näkee tulevaisuuden.
Edellyttäen, että me nukumme heinässä.
Ja minun täytyy pudota ensimmäisenä alas lattialle.
Ja sitten sinun täytyy pudota minun päälleni.
Ja ellet sinä putoa pehmeästi, se on sinun menoasi.
Mühlbeck on kuollut eikä kukaan tiedä rubiinin salaisuutta.
Mutta kirjoittaa hän osasi.
Hän olisi voinut kirjoittaa sen muistiin.
Miten rubiinilasia tehdään. -Oletko sinä kirjoittanut joskus jotain?
Mutta puhua hän osasi. Mühlbeck.
Jumalani.
Se oli toinen lasi.
Ja tämä komeus hävitetään nyt maailmasta.
Mikä suojelee minua nyt vapaan maailmankaikkeuden voimilta?
Et uskalla tehdä sitä.
Kyllä uskallan.
Isä, oletko nähnyt Adalbertia?
Paulin?
Makaatko taas alasti sängyssä? Pue päällesi.
Lasilla on helposti särkyvä sielu. Se on puhdas tahroista.
Halkeama on synti. Syntiinlankee- muksen jälkeen ei ole enää savea.
Aamen.
Näkeekö tulevaisuus tehtaiden tuhon välttämättömyytenä...
kuten porvarit ovat meille merkki välttämättömästä muutoksesta?
Ihmiset sanovat, että Hias on nähnyt -
nokkosten pistävän esiin lasitehtaasta.
Sanotaan että seljapensaat tulevat havittelemaan ihmisten seuraa.
Rubiinin on pelastettava meidät.
Mühlbeckin talo on purettava ja salaisuutta on etsittävä joka raosta.
Paikalta jossa hänen talonsa oli, maa on kaivettava 3 jalan syvyyteen.
Mühlbeck on voinut haudata salaisuutensa.
Hae vihreä sohva Pariisista, jonka hän lahjoitti äidilleen Anamirlille.
Tähtien epäjärjestys aiheuttaa minulle päänsäryn.
Hattu.
Keppi.
Armollinen herra ei halua nyt aamiaista.
Ludmillalla pitää olla tukka auki tänään. -Niin, tukan pitää olla auki.
Suosio palvelustytölle.
Miksi sinä huudat niin? Maria ja Joosef!
Isä. Lasinpuhaltaja Gigl sanoo ratkaisseensa rubiinin arvoituksen.
Nyt olisi hyvä päivä nousta ylös.
Ei. Minä pysyn nojatuolissani.
Tuntuu kuin selkärankani olisi hajoamassa.
Selkärankasi ei ole laho. Selkärankasi ei ole laho.
Sinä et hajoa kuin kivikasa.
12 vuotta olet istunut siinä tuolissa. 12 vuotta.
Niin.
12 vuotta olen näyttänyt sinulle kenkiäsi. 12 vuotta.
Hyvä on.
Sitten sinut kannetaan, kuten aina.
Onko se todella rubiinilasia? - On.
Onko se todella rubiinilasia?
Tuoko muka rubiinilasia?
Haetaan toinen.
Ei!
En tiedä pitäisikö minun lähteä pois. Kyläläiset ovat tulleet hulluiksi.
Sulatonomistaja haluaa rakentaa uuden uunin, mutta uunimuurarit eivät tule.
Näen miten yhtäkkiä purossa virtaa tuli.
Ja tuuli vie tulta eteenpäin.
Näen miten puut palavat tulitikkujen lailla.
Näen ihmisjoukon juoksevan kukkulaa ylös.
Ylhäällä he pysähtyvät hengästyneinä ja muuttuvat kiveksi.
He seisovat toistensa vieressä. Täysin kivettynyt metsä.
Sitten tulee pimeää ja hiljaista.
Ja näen miten kaikki alapuolella on tuhoutunut.
Siellä ei ole enää ihmisiä eikä taloja. Vain lisää muurien raunioita.
Ja sitten näen miten joku juoksee pitkin Waldhausstrassea -
palava puunoksa kädessä ja huutaa:
"Olenko todella viimeinen? Olenko todella ainoa jäljellä oleva?"
Adalbert.
Lähetä hakemaan paimen Hias. Hän näkee rubiinin salaisuuden.
Jos on pakko, nostamme kuolleen Mühlbeckin haudasta -
jotta Hias voi lukea hänen ajatuksensa.
Merkillistä. Lasikaupunki.
Ja siellä asuu ihmisiä. Miten ihmiset voivat asua lasitaloissa?
Ja tässä on kirkko. Kirkossa asuu eläimiä.
Kaikenalaisia eläimiä: jäniksiä, kanoja, metsäkauriita -
lintuja, lehmiä... Mutta kirkossa ei näy ihmisiä.
Kadut ovat autiot. Kaiken peittää lumi.
Ludmilla. Anna sen olla. Tänään menee muutakin rikki.
Mene ulos kartanosta.
Herra voi liukastua ja päätyä istumaan kasvoillesi.
Miksi hän itkeä pillittää?
On parempi että palvelusväki rukoilee että me löydämme rubiinin lain.
Paljon tulee tapahtumaan. Hias on ulkopuolella.
Joko hän on täällä?
Tiesikö hän sen? Eikö tarvittu sanantuojaa?
Herran pitää lähettää metsästäjä, niin että hän polttaa karhun.
Sonnit ovat peloissaan.
Sam ja minä emme voi taata, ettei se tapa sonnia -
tai etteivät muut juokse karkuun.
Karhun päivänä sonni juoksee Mainziin asti.
Mühlbeck on kuollut.
Hän vei salaisuutensa mukanaan.
Mutta sinun tulee nähdä rubiinin lisä. Mühlbeck petti meidät.
En tiedä mikä lisä on. - 10 kultarahasta hän tietää sen.
Sitten hän tietää sen tuhannesta.
Haluaako hän että väkemme on syötävä kauraleipää, josta tulee päänsärky?
Paljasta salaisuus, jotta voimme valmistaa rubiinilasia.
Hänestä voi tulla hyttimestari. Kannan myllynkiven Trieriin.
Olen täällä vain metsästäjän takia. - Haluan rubiinin takaisin.
Haluan punaisen lasin, ymmärtääkö hän?
Lasin johon vangitsen vereni. Muuten se virtaa pois.
Aurinko tekee minulle kipeää.
Hän ei näe enää aurinkoa. Rotat purevat häntä korvannipukkaan.
Wudy on kuollut. Hän on se kuollut. - Ei, Ascherl kuoli.
Hias sanoi että ensimmäinen, alimmainen, putoaa ensin.
Ja katso. Toinen on pudonnut päälle. Hän putosi pehmeästi.
Wudy selvisi hengissä. Auta minua. - Meidän on erotettava heidät.
Se kumman käsi putoaa ensin alas, on kuollut.
Kristus. - Päin kuolleen kasvoja ei kirota.
Nuo takana. Käy kiinni. Kimppuun. Mene niiden luo.
No niin, nyt me tiedämme.
Hiasin ennustus käy toteen.
Tässä minä olen. - Kiesus, Toni.
Mühlbeck, hyttimestarimme, haudattiin toissaviikolla.
Nyt he eivät tiedä, mitä he tekisivät.
Hias ennusti sen. - Sitten tiedät rubiinistakin?
Se rubiinilasijuttu on herran sairaus.
Rubiinilasi.
Sohva on tullut. - Kantakaa se sisälle.
Kantakaa se sisälle.
Tämä kirje ihastuttaa minua. - Anna paperiveitsi, Adalbert.
Me luemme viestin. Osaako hän tulkita sen?
Kun saa kirjeen ilman paperia -
niin että kirjaimet ovat ympäriinsä...
silloin täytyy alkaa miettiä.
Menetkö metsään taas?
Odota. En tarvitse sitä.
Lähden täältä vasta lumen tultua.
Sitten kaadan sen takaisin arkkuihin.
Miehesi on kuollut.
Sohvasi on viety.
Siinä hän istui aina.
Kun yö koittaa, ihmiset kuolevat.
Nyt sataa paljon päivisin.
Ja silti maa kuivuu.
Hän saa syödä täällä koska hän kuvai- lee rubiinia niin kauniisti. Puhu.
En kyllästy koskaan kuulemaan siitä.
Rubiinin maa.
Minun maani.
Ja kaikki ihmiset... tanssivat punaisessa hohteessa.
He elävät siinä.
Heidän verensä, elämänsä. Kaikki on lasissa.
Punaisessa. Värissä.
Tämä maa... on ainoa.
Kaikki on tässä maassa ja kaikki on rubiinia.
Rukouksenne on saanut aikaan ihmeen.
Tunti sitten sain tietää jotain, mitä en ole aiemmin tiennyt.
Voin myydä salaisuuteni kaikille lasihyteille.
Riko niin paljon kuin haluat.
Heitän kolme korillista rubiinilasia meren kallioseinämään -
niin että meri värjäytyy punaiseksi.
Onko hän tajunnut sen, Adalbert?
Meri värjäytyy punaiseksi. Kyllä.
Jo tänään lasi on vietävä merelle. Otetaan kaikista varaston laseista.
Ja vielä eräs asia.
Jo tänään sohvaan pannaan ruohoa ja kangas ommellaan kiinni.
Sohva viedään Anamirlille ja hänelle annetaan 10 kultarahaa korvauksena.
Hänelle sanotaan etten halua enää Mühlbeckin päätyvän helvettiin.
Häntä ympäröiköön enkelten parvi.
Nyt minä tiedän.
Tässä se on.
Tuossa.
Ja myös täällä sisällä.
Ja täällä.
Me kaikki...
Olen jo lähettänyt hakemaan uunimuurarit Plössbergistä.
Rouva hämmästyy palatessaan matkaltaan.
Silloin ei ole enää mitään nähtävää. - Hän on hullu.
Rouva nousee vaunuista ja kaatuu kuraan, koska kukaan ei ota vastaan.
Ja sinä olet laivalla ja oksennat. - Vielä muuta?
Saammeko tänään olutta? - Kyllä.
Herra on menettänyt järkensä. - Hyteissä on ollut paholainen.
Hän on lähettänyt 10 miestä metsään korien kanssa joissa on laseja.
Mutta he eivät ole niin tyhmiä, että heittävät arvokasta lasia mereen.
He salakuljettavat sen rajan yli ja myyvät sen siellä.
Lähde täältä ennen kuin hän käy kimppuusi.
Laittaudu kauniiksi, Ludmilla. Herra haluaa seuraasi.
Minun täytyy hoitaa musiikki.
Hevoslaitumella on pian joku, joka osaa soittaa posetiivia.
Silloin minun täytyy laulaa. - Toni on krouvissa harpun kanssa.
Käske hänen tulla tänne. Hän ei tule katumaan sitä.
Kas niin, Anamirl. Nyt voit taas istua pehmeästi.
Kylläpä yö viipyy. Tänään se tulee hitaasti.
Se ryömii kylään ja ihmiset tunkeutu- vat hiljaa eläinten kanssa talliin.
Lasihyteissä he taistelevat pelkoa vastaan. He tietävät sen turhaksi.
Olen sanonut sen heille: Tänä yönä lasihytit palavat.
Mutta kuin unessa he menevät kohti onnettomuuttaan avoimin silmin.
Entä sitten?
Pikkuinen aloittaa sodan ja suuri veden takana vie sen loppuun.
Silloin ei edes 200 kultarahalla saa ostettua leipää.
Silloin tulee ankara herra.
Hän vetää ihmisiltä paidan pään yli ja ihon myös.
Sodan jälkeen voi luulla, että tulee rauha. Mutta niin ei käy.
Juohan nyt.
Kaipaan Ascherlia. - Niin, mitäs murskasit hänet.
Kaipaan Asherlia.
Asherlin on tultava tänään. -Silloin sinun on mentävä ulos hänen luo.
Sisälle hän ei voi tulla enää koskaan.
Hakekaa Ascherl tänne.
Uskon kaiken mitä sinä sanot, mutta en tuota.
Se on sinun asiasi. Minä sanon vain mitä näen.
Tapahtuuko se, sitä en tiedä.
Entä sitten?
Talonpojat pukeutuvat kaupunkilaisiksi.
Ja kaupunkilaisista tulee kuin apinoita.
Naiset kulkevat housuissa ja saappaissa.
Talonpojat seisovat lantakasassa puhtain saappain.
Talonpojat syövät kakkua ja puhuvat politiikasta.
Onko hän tullut hulluksi?
Kuka soittaa meidät tanssiin? - Tuolle parille minä soitan!
Lopeta. - Jatka soittamista!
Kaikki tappelevat. Joka talossa soditaan.
Ihmiset eivät pidä enää toisistaan.
Rikkaatja hieno väki surmataan.
Se jolla on hienot kädet, tapetaan.
Talonpojat rakentavat korkean aidan talojensa ympärille.
He ampuvat kaupunkilaisia ikkunasta.
Kaupunkilaiset pyytävät saada uurastaa mutta heidät tapetaan silti.
Ihmiset eivät pidä enää toisistaan.
Jos penkillä istuu kaksi ja toinen pyytää toista siirtymään hiukan -
eikä toinen siirry, se koituu tämän kuolemaksi.
Silloin on aika ottaa kaikki penkit pois.
Hän on pian jäähtynyt. Sitten hän ei enää mene rikki.
Se on puhdas seos.
Mihin tehtaita nyt tarvitaan?
Kesää ja talvea ei erota enää toisistaan.
Kaikki saavat toisen pään ja metsä harvenee kuin kerjäläisen takki.
Pienistä tulee taas suuria.
Kun venäläiset tulevat punaisissa takeissaan, on juostava lujaa.
Ota mukaasi leipälimppu.
Se jolla on 3 limppua ja hän pudottaa yhden, ei saa kumartua alas.
Vaikka pudottaisit toisen limpun, anna sen olla maassa.
On kiire. Pärjäät yhdellä limpulla. Se ei kestä kauan.
Harvojen eloonjäävien täytyy olla kivenkovia.
Ihmiset sairastuvat, mutta kukaan ei voi auttaa heitä.
Eloon jäävät yhdistyvät tervehtien toisiaan veljenä ja siskona.
Riisu kaikki jotta näemme jotain.
Hytit palavat! Tulipalo!
Hytit palavat
Lasihytit palavat
Kun palaa, haluan olla paikalla. Missä kenkäni ovat?
Kenkäni.
Ei ole palanut 12 vuoteen. Kahteentoista vuoteen.
Ja nyt kenkäni ovat hukassa. Kenkäni ovat poissa.
Ihmiset käyttäytyvät kuin he eivät haluaisi pois maailmastaan.
Mutta yöllä suuri maailmanraivaus alkaa.
Aamulla tulee suuri lintu ja se paskantaa mereen.
Merestä tulee talon korkuinen ja se kiehuu.
Maa horjuu ja suuri saari on tuhoutua.
Suuri kaupunki jossa on rautatorni, palaa.
Oma väki on sytyttänyt kaupungin palamaan. Se palaa maan tasalle.
Italiassa hengenmiehet tapetaan ja kirkot romahtavat.
Paavi istuu sellissä.
Pakomatkalla hän vihkii vuohen piispaksi.
Nähdään nälkää. Kolme pimeyden päivää tulevat yhä lähemmäksi.
Sinne minne musta laatikko putoaa, syntyy vihreä ja keltainen tomu.
Sää muuttuu.
Täällä aletaan viljellä viiniä ja on eräs minulle outo hedelmä.
Ludmilla.
Ludmilla makaa kuolleena herran toimistossa.
Ja harpunsoittaja soittaa laulun toisensa perään.
Ludmilla.
Pysy siinä! - Tässä on Hias, joka on tuonut meille onnettomuuden.
Olen vain nähnyt sen ennakolta. - Paholaisen silmät, paha katse!
En näe enää mitään.
On niin pimeää. Minun on nähtävä taas jotain.
Minun on päästävä metsään.
Haluan nähdä taas metsän.
Etkö halua nähdä ihmisiä?
Minä pidän sinusta. Sinulla on lasisydän.
Noin. Ja nyt karhunpaisti.
Yöllä hän katsoo metsän yli näkemättä yhtäkään valoa.
Aamunkoitossa hän näkee katajanmarjapensaan.
Hän juoksee katsomaan onko se ihminen. Niin vähän heitä on enää.
Metsässä kiekuu kukko, mutta ihmiset ovat poissa.
Mieleeni johtuu taas jotain. Näen sen taas.
Ajuri pysähtyy ja nousee alas vaunuista.
Hän koputtaa piiskanvarrella maahan ja sanoo:
"Tässä oli kerran Straubingin kaupunki."
Ja nyt näen taas kalliosaaren.
Nyt näen selkeästi.
Kaukana merellä on kalliosaari ja toinen pienempi.
Ne ovat asutun maailman äärireunalla.
Toisella saarella on asunut vuosi- satojen ajan unohdettuja ihmisiä.
Ja koska he asuvat niin lähellä asutun maailman reunaa -
he eivät vielä tiedä, että Maa on pyöreä.
He pitävät kiinni uskosta, että Maa on litteä -
ja että meri kaukana päättyy pohjattomaan kuiluun.
Näen miehen, joka seisoo kalliolla.
Hän on vuosikausia seissyt yksin tuijottaen merelle.
Päivästä toiseen. Aina samassa paikassa.
Hän on ensimmäinen joka epäilee.
Vuosien jälkeen kolme muuta miestä asettuu hänen viereensä.
Vuosikausia he seisovat yhdessä kalliolla tuijottaen merelle.
Eräänä päivänä he päättävät uskaltaa tehdä viimeisen asian.
He aikovat mennä maailman rajalle katsomaan onko siellä kuilua.
Hyvästiksi heille soitetaan musiikkia.
Sitten he lähtevät. Pateettista ja mieletöntä.
Aivan liian pienellä veneellä.
He ehkä näkivät toivon merkkinä sen -
että linnut seurasivat heitä aavalle merelle.
Suomennos: Pertti Rautomaa